Flindersi Ülikooli teaduskonna doktorant Annie Kraehe sõnul selgus saladus väikese, argliku looma väljaheidete uurimisel. Ta selgitas, et ta veetis nädalaid kojarottide väljaheidete mikroskoopiliste taimejäänuste uurimisel, mis tõendas, mida kojarotid söövad.
Nad võrdlesid söödud taimede proportsiooni potentsiaalsete toidutaimede kättesaadavusega piirkonnas. Tulemused näitasid, et kuigi Aafrika päritolu taralõng, mis on Lõuna-Aafrikast pärit maavitsaliste sugukonda kuuluv põõsas, moodustab vaid umbes kümnendiku piirkonna taimestikust, moodustab see siiski üle poole kojarottide toidulauast.
Lisaks täheldati, et kojarotid esinevad rohkem piirkondades, kus see konkreetne taralüngaliik on levinum, kasutades seda pesitsemiseks ja varjumiseks.
Flindersi Ülikooli dotsent Vera Weisbecker ütles, et kuigi see Aafrikast pärit taralõng on Austraalia bioloogilisele mitmekesisusele väga kahjulik, on see haruldase imetaja puhul andnud häid tulemusi, võimaldades tal elada umbrohust kahjustatud elupaigas.
Suuremat kojarotti peeti mandril 1930. aastaks väljasurnuks, kuid nende hääbumine algas juba varem, kui toodi sisse kassid ja rebased. See merisea suurune näriline ehitab suurtest okstest ja kividest koosnevaid ühispesi. Tänapäeval eksisteerivad looduslikud populatsioonid ainult rannikuvälistel saartel, kus neid ei ohusta invasiivsed kiskjad, kuigi röövlinnud kujutavad endiselt suurt ohtu.
«Aafrika taralõng pakub suurepärast kaitset nende röövlindude eest, mistõttu peetakse taralõngatihnikuid kojajarottide eelistatud pesitsemiskohtadeks,» selgitas evolutsiooniline ökoloog Weisbecker. Sarnast mõju on täheldatud ka väikeste pingviinide puhul Lõuna-Austraalias, kus konkreetne taralõngaloiik pakub paremat kaitset kasside ja rebaste eest kui kohalik taimestik.